RASHOMON - DEMONERNAS PORT
Jag förstår det inte. Jag förstår det bara inte.
Det är helt obegripligt.
Vad har hänt?
Vad är det som du inte förstår?
Jag har aldrig hört nåt så märkligt.
Då får du berätta.
Det är tur att vi har en präst här. Han ser ut att veta mycket.
Nej...
Inte ens den helige Konin, som är känd för sin lärdom-
-kan förklara en så märklig historia.
Jaså, du känner alltså till den märkliga historien?
Jag var med honom. Jag såg och hörde det själv.
- Var? - På gården hos polisen.
Hos polisen?
- En man hade blivit mördad. - Vadå? Bara en?
Här ovanför i Rashomonporten ligger alltid lik som ingen känns vid.
Det är sant. Krig, jordbävningar-
-cykloner, bränder, svält och farsoter.
Katastrofer år ut och år in.
Som om det inte var nog härjar banditer varenda kväll.
Med egna ögon-
-har jag sett otaliga människor dö som småkryp.
Men...
...en så fruktansvärd historia har jag inte hört i hela mitt liv.
Ja, den är fruktansvärd.
Efter i dag kan jag inte längre tro på människans godhet.
Det är värre än banditer, sjukdomar-
-svält, bränder eller krig. Det är ohyggligt.
Hör du, prästen... Det räcker med predikningar nu.
Jag ville bara få tiden att gå tills det slutar regna.
Jag lyssnar hellre på regnet än på dina tråkiga predikningar.
Lyssna på mig! Du måste förklara det här.
De är obegripliga för mig, alla tre.
Vilka tre menar du?
- Det är det som jag vill berätta om. - Ta den tid du behöver.
Regnet ser ut att hålla i sig.
Det var för tre dagar sen. Jag var på berget för att skaffa ved.
Jag rusade i väg för att informera närmaste polis.
l dag, tre dagar senare, blev jag kallad till polisen.
Ja, det stämmer.
Mycket riktigt var det jag som hittade liket först.
Om jag såg ett svärd eller liknande?
Nej, där fanns inget sånt.
Bara en kvinnas hatt som hängde på en gren-
-en mans söndertrampade huvudbonad-
-och ett avskuret rep bredvid liket.
En bit bort, på de fallna löven-
-glänste en amulettpåse av röd brokad. Just det!
Det var allt jag såg på platsen.
Ja.
Jag stötte på mannen innan han blev mördad.
Det var tidigt på eftermiddagen för tre dagar sen-
-på vägen mellan Sekiyama och Yamashina.
Kvinnan bar slöja, så jag såg inte hennes ansikte.
Mannen var beväpnad med svärd, båge och pilar.
Jag anade inte att jag skulle få se honom så här.
I sanning...
Människans liv är lika förgängligt som morgondaggen.
Jag vet inte vad man kan säga.
Det är beklagligt att det gick så här.
Mannen som jag har gripit heter Tajomaru...
Just det! Han är ökänd i hela Kyotoområdet. Banditen Tajomaru.
När jag först försökte gripa honom hade han samma mörkblå kläder på sig-
-och det här koreanska svärdet.
Jag grep honom till slut på kvällen för tre dagar sen vid floden Katsura.
Hur är det med dig?
Han hade ett svart lackerat koger med sjutton hökfjäderpilar-
-en båge invirad i läder och en grå häst.
Föremål som hade tillhört den mördade mannen.
Men Tajomaru kastades av hästen som han hade stulit.
Det måste ha varit ödet som straffade honom.
Skulle hästen ha kastat av mig? Prata inte strunt!
Så här var det...
Jag red på hästen när jag plötsligt blev törstig.
Jag drack vatten från en bäck.
Det måste ha legat en död huggorm längre upp.
Jag drabbades av oerhörda magsmärtor!
I skymningen, när jag kom till floden, stod jag inte ut längre.
Jag steg av hästen och satte mig på huk på stranden.
Skulle en häst kasta av mig?
Bara en idiot skulle tro nåt så idiotiskt!
En dag kommer jag att dingla från ett träd.
Jag är inte rädd för att säga som det är!
Jag erkänner att jag, Tajomaru, dödade mannen.
Jag såg paret för tre dagar sen, på den stekheta eftermiddagen.
Just då svepte en sval bris genom grönskan.
Om det inte vore för den hade jag aldrig mördat honom.
Jag hann bara se en kort skymt av hennes ansikte.
Det kan ha varit därför. För mig var hon som ett gudomligt väsen.
Jag var tvungen att ha henne, om jag så skulle döda mannen.
Men jag slapp gärna om jag kunde få henne ändå.
Min avsikt var alltså att ta henne utan att döda mannen.
Men jag kunde inte göra det där på vägen till Yamashina.
Vad vill du?
Ni behöver inte vara rädd för mig.
Visst är det praktfullt?
Titta noga på det.
Det finns en gammal grav på berget där borta.
I den hittade jag många svärd, dolkar, speglar och andra saker.
För att ingen ska hitta dem har jag grävt ner dem här i skogen.
Om ni vill kan jag sälja dem billigt.
På andra sidan av dungen.
Gå före.
Där borta, vid tallen.
Nåt hemskt har hänt!
Ert sällskap har blivit biten av en orm.
Kvinnan blev plötsligt alldeles blek i ansiktet.
Hon stirrade förstummat på mig med ett barns allvar.
När jag såg det blev jag svartsjuk på mannen, fylld av hat!
Jag ville visa hur bedrövlig han såg ut där han satt fastbunden.
Det var ett plötsligt infall som jag aldrig hade fått förut.
Jag har aldrig sett en kvinna med ett så häftigt temperament.
Jag fick henne utan att döda mannen, liksom jag hade tänkt.
Nej, jag har inte för avsikt att döda honom.
Men...
Vänta!
Antigen du eller min make måste dö.
Ni kan inte båda leva.
Att vanhedras inför två män är värre än döden.
Jag...
Jag ger mig till den av er som överlever.
Jag ville inte döda honom där han satt bunden, och han kämpade tappert.
Det krävdes 23 hugg!
Ni måste förstå att jag beundrar hans skicklighet.
Ingen annan har utväxlat mer än tjugo hugg med mig.
Hur sa? Vad som hände med kvinnan?
Det vet jag inte.
När han var död vände jag mig om, men hon var försvunnen.
Hon flydde antagligen i skräck när vi började fäktas.
Hon måste ha varit panikslagen, för när jag kom till vägen stod hästen kvar.
Jag attraherades av hennes häftiga humör-
-men hon var ändå bara en vanlig kvinna.
Jag hade inte lust att leta efter henne.
Vad sa du? Mannens svärd?
Jag sålde det för några glas i staden samma dag.
Vadå?! Kvinnans dolk?
Ja, visst ja... Den såg dyr ut, med en inläggning av pärlemor.
Den hade jag helt glömt bort.
Det var synd. Det är nog mitt livs största misstag!
Tajomarus svaghet för kvinnor är välkänd bland alla banditer i Kyoto.
I höstas på berget bakom Toribetemplet-
-hittade man två kvinnor som hade blivit mördade.
Det måste ha varit han.
Och den här kvinnan som rymde utan sin häst, nu är hon försvunnen.
Men...
...hon dök upp hos polisen.
Hon hade tagit skydd i ett tempel, och polisen hittade henne.
Det är lögn! Alltihop är lögn.
Både Tajomarus och kvinnans berättelse.
Människor kan inte tala sanning.
Ofta är folk inte ens ärliga mot sig själva.
Det stämmer kanske, men...
Det beror på att människorna är svaga.
Därför ljuger de. De lurar till och med sig själva.
Fler predikningar!
Jag struntar i om det är påhitt så länge historian roar mig.
Hur löd hennes berättelse?
Hennes berättelse var inte alls som Tajomarus.
Och dessutom-
-såg hon inte alls så viljestark ut som Tajomaru beskrev henne.
Hennes ömklighet väckte mitt medlidande.
Den där...
Den där mannen i mörkblå kläder...
När han hade våldfört sig på mig-
-berättade han stolt att han var den berömde Tajomaru.
Han såg hånfullt på min make, som satt fastbunden.
Min make...
...måste ha känt sig djupt förödmjukad.
Ju mer han vred sig för att komma loss...
...desto djupare skar repen...
...in i hans kropp.
Jag rusade till min make.
Jag försökte, i alla fall...
När jag tänker på hans ögon...
...känns det som om mitt blod fryser till is.
Det jag såg i min makes blick var inte vrede.
Inte heller sorg.
Han bara stirrade kallt på mig med avsky i blicken.
Sluta! Se inte så på mig!
Det är alltför grymt!
Du kan slå mig, till och med döda mig-
-men att se så där på mig, så grym kan du inte vara!
Döda mig!
Tveka inte!
Sluta...
Sluta!
Sluta.
Sluta. Sluta!
Efter det...
...förlorade jag medvetandet.
När jag vaknade och såg mig omkring...
...blev jag förskräckt av det jag såg.
I min döde makes bröst...
...satt min dolk, kallt glänsande.
Jag blev så skräckslagen...
...att jag flydde ut ur skogen som i ett töcken.
När jag kom till sans igen...
...stod jag vid sjön vid foten av berget.
Jag kastade mig i sjön.
Jag försökte ta livet av mig på många olika sätt...
...men jag lyckades inte dö.
Jag är bara en hjälplös...
...och enfaldig kvinna. Vad ska jag ta mig till?
Ja, nu begriper jag ingenting heller.
Men kvinnor lurar oss med sina tårar.
De lurar sig själva också.
Därför ska man vara försiktig när man lyssnar på kvinnor.
- Efter att ha lyssnat på den döde... - Den döde?
- Hur kunde en död man tala? - Genom ett medium.
Det är lögn! Det som han berättade var också lögn!
Men inte skulle väl en död man ljuga?
Varför inte, prästen?
Jag vill inte tro att människor är så syndiga.
Tro vad du vill, men det finns väl ingen som är fri från synd?
- Det är bara nåt som vi inbillar oss. - Hur kan du säga så?
Människor blundar för det som de inte vill erkänna och tror på sina lögner.
- Det blir enklare så. - Det är inte sant!
Det kvittar nu. Låt höra den här döde mannens berättelse.
Jag befinner mig i mörker nu.
Jag lider här i mörkret, utan minsta strimma ljus.
Jag förbannar dig som tvingade ner mig i detta mörker av lidande.
När banditen hade våldfört sig på min hustru satte han sig där-
-och började trösta henne.
Hon satt på de fallna bambulöven och stirrade ner i sitt knä.
Banditen försökte övertala henne.
"När du har varit med en annan man"-
-"kan du inte längre leva lycklig med din make. Gift dig med mig."
"Jag gjorde det här av kärlek till dig."
När han sa så lyfte min hustru sitt huvud med längtan i blicken.
Så vacker hade jag aldrig sett henne förut.
Och min vackra hustru...
Vad svarade hon inför ögonen på sin make, som satt fastbunden?
Ta med mig.
Ta med mig vart du vill.
Så sa hon!
Men det var inte hennes enda synd.
Annars hade jag inte lidit som jag gör häri mörkret.
Döda honom!
Så länge han lever kan jag inte följa med dig. Döda honom!
Hennes ord virvlar som en storm omkring mig-
-och försöker blåsa ner mig till botten av mörkret.
Har en människa nånsin förut uttalat ord så fyllda av ondska och hat.
Till och med banditen blev blek i ansiktet när han hörde dem.
Jag ber dig, döda honom.
Döda honom!
Du, vad vill du göra med henne?
Vill du döda eller skona henne? Du kan nicka till svar.
När jag hörde hans ord var jag redo att förlåta hans brott.
Nå? Vill du döda henne?
Eller skona henne?
Jag vet inte hur lång tid som förflöt...
Hon kom undan. Jag måste tänka på vad jag ska göra härnäst.
Det är alldeles tyst.
Jag hör nån gråta i närheten.
Nån gråter. Vem är det som gråter?
Det var tyst.
Alldeles tyst.
Plötsligt lyste solen svagare.
Ett dunkel började omsluta mig utan att jag märkte det.
Jag låg alldeles stilla i tystnaden.
Då lät det som om nån smög sig fram mot mig.
Vem var det?
Denna någon grep försiktigt tag om dolken i mitt bröst...
...och drog långsamt ut den.
Det stämmer inte! Han hade ingen dolk i bröstet.
Han blev dödad med svärd.
Det blir mer och mer intressant.
Men du verkar ju ha sett hela förloppet.
- Varför sa du inget till polisen? - Jag ville inte bli inblandad.
Men nu kan du väl prata om det?
Berätta nu. Din version verkar vara mest intressant av alla.
Jag vill inte höra! Jag har fått nog av hemska historier!
Det är inget ovanligt nu för tiden.
Det sägs att demonerna i porten har flytt på grund av människans ondska.
Nå, vad vet du om den här historien?
- Jag hittade en kvinnas hatt på berget. - Det har du berättat.
Sen gick jag tjugo meter till och hörde en kvinna gråta.
Jag kikade fram bakom en buske-
-och såg en bunden man, en gråtande kvinna och Tajomaru.
Vänta nu... Det är alltså inte sant att du hittade den döde mannen?
Jag ville inte bli inblandad!
Fortsätt bara berätta.
Vad gjorde Tajomaru?
Han satt på knä framför kvinnan och bad om förlåtelse.
Jag har alltid gett efter för mina onda infall.
Det var ett sätt att undvika lidande.
Men i dag hjälper det inte!
Nu när du har blivit min lider jag ännu mer av åtrå för dig.
Jag ber dig, bli min hustru!
Jag, Tajomaru, som är berömd i hela Kyotoområdet...
...ber dig på mina bara knän.
Om du vill kan jag sluta med det här livet.
Jag har gömt nog med pengar för att du ska kunna leva gott.
Om du inte vill ha rövarskatter ska jag slita åt dig.
Jag kan till och med bli gatuförsäljare.
Om du bara blir min står jag ut med vad som helst.
Jag ber dig, bli min hustru.
Jag ber dig... Om du säger nej blir jag tvungen att döda dig.
Var snäll och säg ja!
Sluta gråta och svara mig. Säg att du blir min hustru!
Säg det! Säg det!
Det är omöjligt. Jag kan inte säga det.
Hur kan en kvinna bestämma nåt sånt?
Jag förstår. Du menar att det avgörs mellan männen.
Vänta!
Jag tänker inte riskera livet för en sån kvinna.
Du har blivit vanhedrad inför två män. Varför tar du inte livet av dig?
Det är skamligt!
Jag vill inte ha en sån slampa. Om du vill kan du få henne.
Det smärtar mig mer att bli av med hästen.
- Vänta! - Följ inte efter!
Sluta gråta! Dina tårar lurar ingen.
Sluta nu. Det är fel att straffa henne så.
Kvinnor är veka varelser.
Det är ni som är veka!
Du som ska föreställa min make, varför dödar du honom inte?
En riktig man hade dödat honom och sen sagt till mig att ta livet av mig.
Och du är inte heller en man.
När jag hörde ditt namn väcktes ett hopp inom mig.
Jag var så trött på den här teatern.
"Han kan rädda mig ur den här förtvivlade situationen", tänkte jag.
"Han får vara hur hänsynslös han vill, så länge han räddar mig."
Så tänkte jag.
Men du är precis lika obeslutsam som min make.
Om en man vill äga en kvinna måste han bli galen av passion.
En kvinna måste vinnas med svärd.
Jag vill inte dö. Jag vill inte dö!
- Ja, det låter ju som sanning. - Jag såg det med egna ögon!
- Det litar jag inte heller på. - Jag ljuger inte.
Lögnare säger aldrig att de ljuger.
Om vi inte kan lita på andra blir världen ett helvete.
- Ja, världen är ett helvete. - Men jag tror på människan.
Jag vill inte att världen blir ett helvete.
Att skrika hjälper inte. Vilken av versionerna tror du på?
Jag förstår det inte. Jag förstår det bara inte.
Tänk inte på det. Det går inte att begripa sig på människor.
Vad gör du?!
Vad gör du själv?
Det är ju fasansfullt!
Nån kommer ändå att stjäla kimonon, så det kan lika gärna vara jag.
- Är du en djävul? - Jag?
Vad är då barnets föräldrar?
De har sitt roliga, men när barnet kommer överger de det. Det är de som är djävlar!
Du tar fel! Titta på amulettpåsen som sitter på kimonon.
Hur tror du det känns att överge sitt barn? De måste ha varit tvungna!
- Man kan inte tänka på alla andra. - Du tänker bara på dig själv!
Vad är det för fel med det? Folk nu för tiden lever sämre än hundar.
Man överlever inte om man inte tänker på sig själv.
Din jävel...
Så är det. Alla tänker på sig själva och hittar på ursäkter.
Banditen, kvinnan, mannen...
Och du är likadan!
Skulle du vara ett undantag? Var inte löjlig!
Du kanske kunde lura polisen men inte mig!
Vad har du gjort av kvinnans dolk?
Den med inläggning i pärlemor, som Tajomaru sa var så värdefull?
Föll den ner i gräset och försvann?
Va?
Vem stal den om inte du?
Det verkar som om jag har rätt.
Du kallar mig för tjuv men tänker också bara på dig själv.
Har du inget mer att säga?
Då går jag-.
Vad gör du? Ska du stjäla barnets underkläder också?
Jag har redan sex barn.
Att uppfostra ett till-
-det gör ingen skillnad.
Jag...
Jag skäms för det som jag sa.
Det är inte konstigt efter i dag.
Man kan inte längre lita på människor.
Det är jag som borde skämmas.
Jag förstår inte hur jag kunde göra så.
Nej, jag vill tacka dig!
Tack vare dig-
-kan jag behålla min tro på människan.
Du behöver inte tacka.
SLUT